Základní informace k magisterské SZZK na Katedře dokumentárního filmu FAMU

Podmínky a úkoly pro přistoupení k SZZK
a) Odevzdání diplomové teoretické  práce v rozsahu 40 normostran vlastního textu bez příloh nejpozději 2 týdny  před konáním magisterské zkoušky ve 3 tištěných exemplářích a v elektronické podobě na disketě nebo CD na katedru. (Podrobnosti k formě práce viz Metodologický seminář či texty k němu na  www.famu.cz, rubrika Knihovna FAMU a další informační báze / Zdroje na internetu; podrobnosti k magisterské SZZK viz článek 10 Studijního a zkušebního řádu FAMU).
b) Odevzdání VHS nebo DVD nosiče se souborem VŠECH klauzurních filmů za magisterské studium, nejpozději v den konání magisterské SZZK (podmínka připuštění ke zkoušce).
c) Písemný úkol – podklad k rozpravě komisionelní zkoušky. Nejpozději v den konání magisterské SZZK odevzdá student/ka na katedru v tištěné podobě a odešle na e-mailovou adresu analytickou esej, pro jejíž napsání je  východiskem vlastní magisterský film, který je v textu nahlížen z hlediska popsaného v následujících bodech:
- Autor/ka rozebere svůj vlastní film v  estetickém, metodologickém a ontologickém rámci dějin kinematografie. V určitém odstupu pohlédne na vlastní dílo v kontextu dosavadní tradice, pojmenuje a hlouběji zachytí schematické a konvenční prvky užitých tvůrčích prostředků, metodik a prvků apriori náležejících k „žánrovému“ prostoru, v němž se film pohybuje, nebo kterého se dotýká. 
- Na pozadí tradice se naopak zamyslí nad inovativními aspekty svého díla, které budou zhodnoceny jak z hlediska výrazových prostředků (koncept natáčení, koncept skladby, užívání syntaxe, (ne)využití nejrůznějších ozvláštnění, (ne)nakládání s textem ve filmu apod.), tak z hlediska zvoleného tématu (kdy a kde se již objevilo, v jakém kontextu, proč se objevuje teď a v čem je jiné, jaký vliv na volbu tématu i zpracování měl současný kontext včetně producentských požadavků a kriterií, byla-li koproducentem televize či jiný polo či zcela komerční subjekt a pod.). 
- Práce bude mít rozsah 3 - 4 normostrany (5 400 až 7 200 znaků včetně mezer) a její přečtení bude součástí SZZK.

Průběh magisterské SZZK
1. Test, sestávající z prověření znalosti autorů, období a charakteristik nejzákladnějších filmů z dějin českého a světového dokumentu.
2. Ústní zkouška (s časem na přípravu), vycházející z vylosované otázky:
Student si vylosuje jednoho z klíčových období či historických jevů dokumentárního filmu a podrobně je vyloží.
3. Analýza jednoho z filmů obsažených v testu.
4. Dějiny světové kinematografie (doplňující otázka vycházející ze sylabů výuky předmětu na FAMU).
5. Dějiny českého filmu (doplňující otázka vycházející ze sylabů výuky předmětu na FAMU).
6. Obhajoba teoretické práce a absolventského filmu (včetně seznámení se s posudky a četby písemného úkolu).
Proporce hledisek úspěšného absolvování SZZK: časti 1.-5. 40%, část 6. 60%.
_____________________________________________________________________________

Základní literatura: 
Antonín Navrátil: Cesty k pravdě a lži (ČFÚ  Praha 1968, Nakladatelství AMU 2002) – ad historie českého dokumentu do konce 60. let)
Eric Barnow: History of Non-fiction Film – ad historie světového dokumentu do konce 80. let
Antonín Navrátil: Dziga Vertov (ČFÚ) – ad počátky jednoho z klíčových proudů reinterpretace reality
Jean Epstein: Poetika obrazů (Herrmann a synové Praha 1998) – ad počátky jednoho z klíčových proudů reinterpretace reality
[Guy Gautier: Le documentaire – un autre Cinéma (Nathan Paříž 2000, český překlad vyjde v září 2004) – ad historie dokumentu západní provenience a dalších okruhů, teorie]

Doplňková literatura:
Monografie věnované dílu jednotlivých autorů (najdete v knihovně dle hesla „dokumentární film” v předmětovém katalogu knihoven), využijte též časopisecké články.

Okruhy otázek k SZZK:

1. Dva počátky kinematografie (Lumiérové x Meliés), charakteristika a diference. Charakteristika vývoje lumierovské linie z hlediska vztahu k realitě a konstituce dokumentárního filmu (aktuality, senzační skutečné výjevy, Počátky lumierovské linie filmu v Čechách (Jan Kříženecký, Hořické Pašije). Ustavení instituce kinematografie během do roku 1910 – podoba filmového představení. Rozvoj aktuality v 10. letech v Čechách i ve světě (Kinofa, Jalovec, Pathé journal atd.).

2. Robert Flaherty, (dokumentární) film jako dramatická rekonstrukce skutečných situací, narativní  postupy u Flahertyho, technologické okolnosti natáčení (testování materiálu, vyvolávání a projekce denních prací protagonistům v průběhu natáčení v místě natáčení).

3. Montážníci – spojení důrazu na snímanou realitu („život zachycený při činu”) a její „umělou” reinterpretaci v novém skladebném celku. Dziga Vertov, asociační a analytické kořeny filmu, tvůrčí využití technologických možností filmu (triky, splývání aktuálních a archivních materiálů ve prospěch montáže;  archivní rekonstrukce událostí – Esfir Šubová). Manifesty kinooků: Kinopravda, kinooko, revolucionářský, experimentální i propagandistický rozměr prvních let sovětského filmu. Francouzská poetická avantgarda se vztahem k „autentické” realitě (Jean Epstein, Louis Buňuel, René Clair, Man Ray, Jean Painlevé, ranný Alberto Cavalcanti a další). Německý čistý film z hlediska dokumentu (Walter Ruttmann, Laszlo Moholy-Nagy a později zčásti navazující Leni Riefenstahlová). Dokumentární a sociální fáze avantgard (konec 30. let: Jean Vigo, Hans Richter atd.). 

4. Rozvoj Aktuality ve službách První republiky, důraz státu na dokumentaci institucionalizovaných společenských událostí a tím rozvoj filmových institucí. Dokumentace vědeckých pokusů jako počátek vzdělávacích žánrů dokumentu (Anglie, Rusko, u nás Úlehla a další). Počátky propagačního filmu v kontextu dokumentárních přístupů (Baťa).

5. Empirická estetika českého (nejen dokumentárního) filmu vycházející z vkladu fotografických a kameramanských profesí v počátcích filmu. Fotografie a film jako nástroj etnografické dokumentace (Karel Plicka). Česká reakce na ruské montážníky a další avantgardy – dva rámce: pokusy o navázání ve směru extatické svobody a dionýzských aspektů avantgard (ranný Alexandr Hackenschmied, Otakar Vávra, Čeněk Zahradníček) a zvláštní splynutí edukativního filmu s energií experimentů (ranný Jiří Lehovec). 

6. John Grierson a formování anglické dokumentární školy i NFB. Dokumentární film jako instituce objektivního svědectví, zrod terminologického označení a následné vydělení tohoto druhu filmu se všemi jeho důsledky. Zapojení státních institucí do systému financování dokumentární kinematografie. Film jako umění vlastní rozvinuté industrializované společnosti (britská dokumentární škola, analýza nejpoužívanějších znaků v kontextu se znaky reprezentujícími obecně přijímané hodnoty průmyslové společnosti, směřující k osvícenským ideálům pokroku a blahobytu.

7. Dokumentární žánry jako zavedené nástroje produkce reality ve válečném kontextu – propaganda v duchu fašismu (Německo – Triumf vůle), komunismu (Sovětský svaz – Pád Berlína) či demokratických ideálů (USA, GB – Zač jsme bojovali, Příběh létající pevnosti, Noční nálet a další). Porovnání styčných ploch a diferencí na konkrétních příkladech.

8. USA třicátých a čtyřicátých let, Frontier Film, Ministerstvo zemědělství a jeho aktivity – koncept ekologie a osvěty ve filmu, souvislosti fotografické a filmové dokumentární tvorby, zapojení evropských tvůrců. 

9. Reflexe války v dokumentárním filmu – střihové filmy jako reakce na vyhraněný styl propagandy (Život Adolfa Hitlera – Paul Rotha, Noc a mlha, Guernica – Alain Resnais, Varšavské requiem – Jerzy Bossak, Obyčejný fašismus – Michael Romm atd. )

10. Sociologicky inspirované filmové studie městského prostředí a jeho jednotlivých znaků, situací, projevů (Lionel Rogosin – Na Bowery, počátky Free cinema), rozvíjení konceptu sociálních studií různých vrstev a skupin městských aglomerací. Souvislosti s českým dokumentem šedesátých let, Schorm, Špáta.

11. Etnologická a venkovská tematika v dokumentárním filmu, antropologie každodenního života zanikající a mizející tradiční vesnice ustupující vesnici globální po druhé světové válce (Rouquier). Rozvíjení tohoto konceptu až do současnosti. Film a antropologie – Jean Rouch.

12. Joris Ivens – dějiny dokumentárního filmu a jeho hlavních konceptů soustředěné v životě jednoho filmaře: Výtvarný experiment s prostorem a časem (Most), sociální (Španělská země) a politicky angažovaný dokument (Borinage), válečný film (Daleko od Vietnamu), poetický esejistický koncept (Déšť, Setkání Seiny s Paříží).

13. Počátky nových vln v kontaktu s dokumentárním filmem (Alain Resnais, Agnes Vardová, Jean-Luc Godard, Alexander Kluge), u nás Evald Schorm, Karel Vachek, Drahomíra Vihanová ad. Pokračování Lehovcovy line syntézy „tvrdé reality” a formálně poetických postupů – Václav Hapl. 

14. Cinéma direct, cinéma-vérité: technologické a technické aspekty, tvůrčí aspekty, historie, tvůrci, filmy v USA, Francii a Kanadě.

15. Politická propaganda a politicky angažovaný film konce 60. a začátku 70. let. Koncepty boje proti útisku třídnímu či národnostnímu a boje ve jménu ideologií od hospodářské krize do sedmdesátých let (Sovětské Rusko, Leni Riefenstahlová a nacistická propaganda, šedesátá léta na západě – nekritický obdiv ke komunistickým režimům, militantní film v sedmdesátých letech, Chris Marker, Joris Ivens atd.). Pokus o definování hranic mezi propagandou a angažovaností, morální aspekty tvorby.

16. Proměna paradigmatu a akcentů s nástupem televize. Televizní dokumentární žánry versus filmová line dokumentu – střet na příkladě kontroverzního vstupu Leacock-Penebaker-Mayslesové do americké televize.